GJENFERDET
Snart er timen kommet da jeg må vende hjem og overgi meg
til svovelflammens kvaler.
Arme ånd!
Nei, ikke ynk meg! Bare lytt alvorlig til mine ord.
Det er min plikt å høre. Men også hevne når du nu har hørt.
Å hevne hva?
Jeg er din fars ånd, dømt til for en tid å gå igjen om natten,
og vansmekte i flammene om dagen,
til mine jordlivssynder er brent ut.
Hvis ikke det var nektet meg å røbe mitt fengsels hemligheter,
kunne jeg gi en beretning nu, hvis minste ord
rev opp din sjel og frøs ditt blod til is,
så dine øyne sprang som stjerneskudd fra sine sfærer.
Men dødelige ører skaptes ikke for bud fra evigheten.
Hør, o hør! Så sant du noen gang holdt av din far,
så hevn et heslig og avskyelig mord!
I beste fall er mord en skjenselsgjerning,
men dette er det hesligste av alle!
Tal ut, så jeg kan ile til min hevn med vinger, hurtige som elskovstanken og bønnen!
Hør, min Hamlet! Det sies at en slange bet meg mens jeg sov i haven.
Hele Danmarks øre er skjendig blitt bedratt av denne løgn.
Men vit, du edle yngling, at den slange som...
Som har tatt livet av din far...
- Som har tatt livet? - Av din far.
... som har tatt livet av din far, nu bærer hans krone!
- Å, min synske sjel! Min onkel! - Ja, han -det liderlige blodskamdyret!
Forbannet være denne unge kløkt som har forførermakt!
Med heksekunster ble hun erobret for hans skitne lyster,
min dronning som i skinnet var så dydig!
Men vent!
Jeg tror jeg lukter morgenluft?
Skal det ikke være en trapp her?
Kan noen hjelpe herr Ekdahl ned? Trappen ble glemt i dag.
Da må jeg være kort:
Som vanlig nød jeg min middagssøvn i haven, ubevoktet.
Da kom din onkel listende.
Han bar en skål med bulmeurtens djevlesaft,
og inn i mine ører helte han spedalskhetsgiften:
Dette stoff som er så bittert fiendtlig mot menneskeblodet
at det som kvikksølv lynsnart finner veien
i alle kroppens porter og kanaler, for plutselig med voldsom kraft å yste
det sunne blod, som når man drypper eddik i melk!
Ja, det var slik det gikk med mitt.
Og som på en spedalsk brøt utslett frem,
og dekket straks med ekle skorper hele min glatte kropp.
I søvne ble jeg av en broderhånd
med ett berøvet dronning, liv og krone,
og revet bort i mine synders blomstring,
uforberedt og uten sakramenter, stilt brått til regnskap
før min gjeld var oppgjort, med alle mine synder på mitt hode.
Å, redsel, redsel! Endeløse redsel!
Hvis du har følelser, så tål det ikke!
La ikke Danmarks kongeseng få bli
et leie for utuktighet og blodskam!
- Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. - De reiser Dem og går ut i bakgrunnen.
- Hvor er jeg? - Her... på teatret.
Vi går hjem og hviler.
- Hva er hendt? - Du ble visst litt trett.
Skal jeg ringe etter ambulanse?
- Hva gjør jeg her? - Du spilte teater.
- Hvorfor spilte jeg teater? - Nå går vi hjem.
- Skal jeg dø nå? - Kan dere ikke hjelpe meg?
Jeg skaffer drosje.
Han må ha frakken sin.
Alexander! Kom nå.
Kom nå.
Stopp! Hallo der! STOPP!
Ta den kjerra.
Kom nå, Alexander.
Nei. Vi vet ikke det ennå.
Ja, la oss håpe det. Takk for at De ringte.
- Hvordan er det med kjære Oscar? - Vi kan bare håpe.
Det er spørsmål om timer.
- Har han vondt? - Han sover for det meste.
Gå ut til Ester og Vega, så får dere sjokolade og smørbrød.
Jeg var hos Gustavssons. Der traff jeg herr Albrektsson.
Dette brevet skal helt til en misjonsstasjon i Kina!
Albrektssons puddel har fått fire valper.
Der bor en venninne av meg. Hun har bodd der i 50 år.
Albrektsson spurte om dere vil ha en liten valp.
- Vi får ikke lov av mor. - Den kan bo hos oss.
- Så fint! - Ellers må den jo selges.
Da jeg var i Kina, på misjonsmarken med min venninne, -
- hadde vi hund og tre katter.
- Skal vi spille en gang til? - Da tar du de røde.
Albrektsson tjener en masse på de fine hundene sine.
- Men denne valpen gir han bort. - Han er jo velhavende.
Det er fruens penger.
- Vil dere ha brød med sirup på? - Ja takk, frøken Vega.
Nå er brevet ferdig. Du kan få slikke på konvolutten, Fanny.
- Vil du låne fløyten, Alexander? - Nei takk.
- Slikke på frimerket? - Nei takk.
Da kan du få lov til det.
Takk skal du ha, vennen min.
La meg være.
Mor bad meg hente dere. Vi legger brødskiven her.
Skynd deg nå, Alexander.
Kom nå, det er ikke farlig.
Kom hit, Alexander.
Kom nå...
Jeg venter der ute.
Kom hit, Fanny.
Si til Alexander at det ikke er farlig.
Ikke vær engstelige. Dette er ikke noe farlig.
Jeg har ikke vondt.
Jeg har det egentlig bedre enn jeg har hatt det på lenge.
Ikke bry dere om at jeg holder øynene lukket.
Lyset er litt skarpt - så det gjør vel ikke noe?
Nå ville jeg... kunne spille Gjenferdet... riktig bra.
Ingenting...
Ingenting... skiller meg fra dere. Ikke nå og ikke siden.
Det vet jeg.
Det ser jeg fullkomment klart.
Jeg tror at jeg kommer dere nærmere nå enn da jeg levde.
Nå vil jeg se på Alexander.
Alexander!
Far sier at det ikke er farlig.
Ikke vær barnslig!
Du tar deg av teatret.
Sandblad setter deg inn i det økonomiske.
Det kunstneriske bestemmer du selv.
Som vanlig.
En enkel begravelse. Glem ikke det!
Ikke noe majestetisk i domkirken med Chopins sørgemarsj.
Lov meg det.
Alt må fortsette som vanlig.
Alt må fortsette som vanlig...
Nå er jeg snart død.
Holder du meg i hånden?
Evigheten, Emilie... evigheten!
Du må våkne!
Jeg kondolerer.
Vær forvisset om at min familie og jeg har den største medfølelse -
- med Dem og Deres i denne tunge tid dere nå gjennomgår.
Og for regimentet er det en ære og en tradisjon å få gi uttrykk -
- for vår deltakelse ved den forestående sørgehøytid.
La meg i ærbødighet og hengivenhet få kysse Deres hånd.
Jeg drister meg til å tilby all den støtte jeg kan formå.
Alexander!
- Kom ut nå! Biskopen kommer! - Det blåser jeg i.
Ikke vær dum!
Min dype deltakelse.
Kjære Emilie Ekdahl, ord blir så fattige.
Vi stiller oss sammen.
Det er med bestyrtelse vi samles rundt Oscars båre.
En nær venn rykkes bort - og vi står der bestyrtet!
Vi som daglig spiller med liv og død, burde ikke bli så bestyrtet.
Men eiendommelig nok er vår bestyrtelse større... enn andres.
Den siste timen var han ved bevissthet, han til og med lo.
Vi snakket om praktiske ting, -
- om barnas fremtid, om økonomi.
Vi snakket også om teatret vårt.
Oscar sa: "Alt må fortsette som vanlig, Emilie."
Vi fortsetter altså vår virksomhet.
På Oscars ønske overtar jeg teatrets ledelse.
I morgen gjenopptar vi prøvene.
Hamlet-premieren finner sted på fastsatt dato.
Det var alt.
Vi skal være så flinke.
Takk.
Kjære Emilie!
Oscar kommer til å være stolt.
Jeg er så glad for din skyld.
Pikk, piss, dritt, promp, piss, helvete, dritt.
Pikk, promp, bæsj, piss, kukk, fitte, -
- satan, helvete, rumpa, balla, ræva.
Si til barna at de kan få gå fra bordet.
Hører du noe?
Alexander, det er noe der ute.
OPPBRUDDET
Fra HELLIGTREKONGERSAFTEN av William Shakespeare Gjendiktning: André Bjerke Den gangen jeg var et ørlite krek, tjo hei, ho! i vind og i regn,
var narrestrekene bare lek,
for regnet, det regner hver evige dag.
Emilie vil snakke med oss nå etterpå. Det lyder ikke bra.
Men da jeg var stor og voksen blitt,
tjo hei, ho! i vind og i regn,
da stengte de porten for tyv og banditt,
for regnet, det regner hver evige dag.
Men akk! da jeg fikk meg en ekteviv,
tjo hei, ho! i vind og i regn,
da ble det slutt på mitt herremannsliv,
for regnet, det regner hver evige dag.
Du ville snakke med oss etterpå. Hva gjelder saken?
Men når jeg kom meg i seng iblant,
tjo hei, ho! i vind og i regn,
da snurret den rundt med en fyllefant,
for regnet, det regner hver evige dag.
For lenge siden ble verden til,
tjo hei, ho! i vind og i regn,
og så - hva så? nu slutter vårt spill,
og her skal vi spille hver evige dag.
Det var det.
Du får skynde deg litt.
Bare skitt... alt sammen.
Slå dere ned en stund, så prater vi litt.
I dag for ett år siden døde min mann.
Han ville vi skulle fortsette som før, og det gjorde vi, -
- enda alt har vært annerledes.
Vi trekker teatret over hodet, som en kappe av trygghet.
Garderobene er varme og lyse, scenen omslutter oss med vennlige skygger.
Dikterne forteller oss hva vi skal si og tenke. Vi får le og gråte og rase.
Folk sitter der ute i mørket og liker oss.
De er merkelig trofaste, skjønt vi ofte gir dem steiner for brød.
Vi leker... nesten alltid.
Vi leker fordi vi syns det er morsomt. Har vi det ikke morsomt, blir vi sure -
- og klager på omstendighetene, aldri på oss selv.
Slik er det.
Slik lever jeg mitt liv i et vidunderlig selvbedrageri.
Skarpsynt overfor andre, overbærende mot meg selv.
Hva jeg virkelig er, vet jeg ikke.
Jeg bryr meg ikke om å finne sannheten om meg selv.
Jeg bryr meg bare om meg selv- og det er noe annet.
Jeg bryr meg heller ikke om virkeligheten. Den er fargeløs og uinteressant.
Den angår meg ikke hvis den ikke på et eller annet vis -
- angår rollen jeg da sysler med.
- Du er lei av teatret? - Jeg tror det.
- Du vil slutte? - Jeg slutter kanskje helt.
- Hva med oss om du slutter? - Alt fortsetter som før.
Hvem blir vår direktør?
Det avgjør dere selv når den tid kommer, hvis den kommer.
Jeg har ikke bestemt meg. La oss si god natt nå.
Kom unger, vi kler oss om.
Jeg trenger en dram og en matbit. Blir noen med?
Jeg har tilbud fra Lindbergs teater- selskap, så for meg er det ett fett.
Hva sa jeg?
- Det må ligge noe bak dette. - Har du ikke hørt det?
Mener du at det er sant!?
Ja, fy faen!
Om kjærlighet av toner næres så spill nå, spill
til rent av fråtseri begjæret svinner...
Kom nå! Hold opp å fjolle!
God dag, Alexander! Hils mamma så mye!
Snart blir det synd på deg. Det ser du snart.
Hva er det?
Det er en som vil snakke med deg. Du får vente med sjokoladen.
- Hva har jeg gjort? - Det vet du best selv.
God dag, Alexander.
Vi har jo møtt hverandre før, under sør- gelige forhold, da jeg jordfestet din far.
I denne tiden har din mor iblant henvendt seg til meg med sine bekymringer.
Naturlig nok. Jeg er nær venn av din farmor- og menighetens sjelesørger.
Biskopen har vært svært snill mot meg i denne tunge tiden.
Vi har også snakket om deg.
Jeg fortalte hvor stolt jeg er av mine snille barn.
Du og din søster er jo flinke på skolen, får gode karakterer?
Ikke vær redd. Jeg er din venn og vil deg vel. Det tror du vel?
Men flid og gode karakterer er ikke alt her i verden.
- Gav ikke Maj deg rent lommetørkle? - Jo. Jævla dritt!
Som sagt, flid og karakterer er ikke alt her i verden.
- Hør nå på biskopen. - Det gjør han nok. Ikke sant?
Du er litt spent på hva jeg skal si.
Du holder på å bli voksen. Derfor snakker jeg til deg som voksen til voksen.
Kan du forklare -
- hva som er en løgn og hva som er en sannhet?
Dumt spørsmål, syns du? Ja. Jeg bare spøker litt.
Selvsagt vet du forskjell på løgn og sannhet.
Det er bra, gutten min.
Og du vet hvorfor man lyver. Hvorfor lyver man?
Kan du forklare hvorfor man lyver?
Fordi man ikke vil snakke sant.
Et listig svar! Men så lett slipper du ikke unna.
- Hvorfor vil man ikke snakke sant? - Jeg vet ikke.
Vi har god tid. Og jeg venter hvor lenge det skal være.
Det er faktisk sant.
- Man lyver for å oppnå en fordel. - Godt svart! Godt og konsist.
Tilgi at jeg blir litt personlig...
Kan du forklare oss: Hvorfor har du løyet på skolen?
Klasseforstanderen skriver at du sprer de rareste løgner i klassen.
Solgt til sirkus!
Du har sagt der at jeg skulle ha solgt deg til et sirkus...
"Og når skolen er slutt, skal sirkusfolkene hente deg..."
"... du skal bli akrobat og sirkusrytter..."
"... sammen med en jevnaldrende sigøynerske som heter Tamara."
Forstår du at din mor ble forferdet og lei seg?
Hun visste ikke sin arme råd.
Jeg foreslo at vi to skulle drøfte problemene. Her er jeg, som du ser.
Vær takknemlig for at biskopen tar seg tid til deg.
Vi sa at den som lyver, vil oppnå en fordel.
Hvilke fordeler mente du å få -
- ved å påstå at du var solgt til et sirkus?
Jeg vet ikke.
Jo, men du skammer deg for å svare.
Det er bra, gutten min.
Det beviser at du vil passe deg for å gjøre noe lignende.
Be nå din mor om forlatelse for den sorg og uro du voldte henne.
Be din mor om forlatelse.
Du hører hva jeg sier, ikke sant?
Om forlatelse at jeg løy. Skal aldri gjøre det igjen.
Saken er oppklart og behøver ikke diskuteres mer.
Fantasi er noe storartet, en kraft, en gave fra Gud.
Den forvaltes på våre vegne av de store kunstnerne, dikterne, musikerne.
Jeg skal hente Fanny.
Jeg har noe viktig å fortelle.
Edvard har spurt om jeg vil gifte meg med ham. Jeg har med takknemlighet -
- og glede tatt imot tilbudet. Jeg har levd lenge alene nå, -
- og mine barn trenger en fast hånd -en far.
Det er klart at mye vil bli...
Måtte Gud se i nåde til vår lille familie.
La oss knele og forene oss i en inderlig bønn.
Måtte Gud, vår Fader, i sin nåde se til vår lille familie -
- og velsigne oss og bevare oss fra alt ondt i alle våre dager.
Jeg ber om kraft til å være et vern og et eksempel-
- for disse farløse små.
Jeg ber deg også om kraft til å være en støtte -
- for denne unge, ensomme kvinne.
På 1400-tallet, da Bispegården ble bygd, -
- var man ikke så nøye med bekvemmelighetene.
Mine forgjengere ønsket å bevare alt uforandret. Jeg følger skikken.
Disse gamle rommene har en uforgjengelig skjønnhet.
Godt å få bo i en atmosfære av strenghet og renhet.
Der er min mor og min søster!
Velkommen, fru Ekdahl.
- Min søster Henrietta. - Velkommen til Bispegården.
Kom og hils nå, barn.
Fru Tander, vår dyktige kokke gjennom 30 år.
- Min vordende hustru, fru Emilie Ekdahl. - Velkommen!
Her er våre dyktige hjelpere: Karna, Selma og Justina.
Så skal vi hilse på min tante som er syk og sengeliggende.
Tante Elsa, hvordan har du det? Vi har besøk i dag.
Vær ikke redde.
Min tilkommende, Emilie Ekdahl, kjent aktrise, som du nok vet.
God dag, frøken Bergius.
- Barna har sovnet. Vi må gå hjem. - Ikke riktig ennå!
Jeg har et ønske. Ett eneste ønske, men viktig.
Nå kan du ombestemme deg hvis det ikke kan oppfylles.
Jeg vil at du og barna skal komme hit uten eiendeler.
Jeg vil du skal forlate ditt hjem, dine klær, smykker, møbler, -
- dine venner, dine vaner og tanker.
Du skal helt og holdent forlate ditt tidligere liv.
- Skal jeg komme naken? - Det er alvor, min elskede.
Du skal komme som en nyfødt til ditt nye liv.
- Barna også. - Men leker, dukker, bøker...
Ingenting.
Jeg må snakke med dem.
Jeg avgjør ikke for barna. Derfor må jeg spørre dem.
- De må ofre noe for sin mors lykke. - Du er allerede sint.
Kyss meg!
Jeg er slett ikke sint.
- Jeg får dem nok på min side. - Du må tenke deg om.
Jeg har tenkt. Jeg kan lett oppfylle ønsket ditt.
Jeg har nok aldri brydd meg riktig om noe.
Jeg fryktet at det var noe i veien med følelsene mine.
Ingenting gjorde virkelig vondt, aldri var jeg ordentlig glad.
Avgjørelsen er her!
Vi vil nok gjøre hverandre vondt, men jeg er ikke redd.
Vi kommer også til å gi hverandre glede.
Jeg kan gråte av redsel fordi tiden er så kort.
Dagene går fort, ingenting er uforanderlig.
Du sier at din Gud er kjærlighetens Gud. Det lyder vakkert.
Kunne jeg bare tro som du.
Kanskje gjør jeg det en dag.
Min Gud er så annerledes. Han er som jeg selv, -
- grenseløs og uhåndgripelig.
Jeg er jo skuespillerinne, vant til å ha masker.
Min Gud har tusen masker. Han har aldri vist meg sitt rette ansikt, -
- akkurat som jeg ikke kan vise deg eller Gud mitt.
Gjennom deg lærer jeg Guds virkelige vesen å kjenne.
Kyss meg nå, hold meg helt stille, slik som bare du kan, elskede.
Jeg Olof Henrik Edvard Vergérus, -
- tar deg Elisabet Emilie Josefin Ekdahl-
- til min ektehustru -
- for å elske deg i gode og onde dager.
Og som et symbol gir jeg deg denne ring.
Jeg Elisabet Emilie Josefin Ekdahl-
- tar deg Olof Henrik Edvard Vergérus -
- til min ektemann -
- for å elske deg i onde og gode dager.
Og som et symbol mottar jeg denne ring.
I Faderens og Sønnens og Den hellige ånds navn. Amen.
Da dere har lovet hverandre at dere vil leve sammen i ekteskap -
- og nå har bekjent dette for Gud og mennesker, -
- så forkynner jeg at dere er rette ektefolk.
- Er nå dette bra, da? - Du så jo hvor lykkelig hun var.
- Jeg tenker på barna. - De venner seg til det.
- Litt av en jentefut, den biskopen! - Det vet du lite om.
- Jeg har bare lyst til å gråte. - De burde tatt en bryllupsreise.
Jeg ville bedt dem til huset vårt i Provence, men Emilie sa nei.
Hun har fryktelig respekt for sin nye mann.
En staselig kar.
- Han har nok gebiss. - Petra! Dumt sagt.
- Hans mor var fortryllende. - Men søsteren er en satans hurpe.
Jeg føler på meg at vi får Emilie tilbake. Ganske snart.
- Barna har visst ikke appetitt. - Alt det uvante gjør dem urolige.
De misliker kanskje det gode brødet og den deilige maten?
I kveld skal vi være glade!
Jeg vil så visst ikke ødelegge noe.
Men heretter får ingen gå fra bordet uten å ha spist opp maten.
Jeg bestemmer over mine barn.
Vi har en grunnregel her som ikke engang du får bryte:
Nemlig respekten for de verdslige gaver.
Du har nok misforstått noe vesentlig, men la oss utsette den diskusjonen.
- Tilgi meg! Jeg glemmer meg helt. - Du er nok en mye dyktigere husmor.
- Jeg vil spørre deg til råds i alt. - Edvard har stadig formant meg.
Men det er ikke så lett... å innse at man er blitt overflødig.
Noe jeg kanskje får si, er at vi er tidlig oppe. Alle dager.
Kl. 6 samles vi til morgenbønn.
Vi rer sengen og steller rommet selv.
Her hersker punktlighet, renslighet og orden.
Det er ikke så ille som det kanskje lyder. Først tar vi alt spøkefullt.
Hvis hensikten er å innføre en slags oppdragelsesmetode...
Slett ikke! Barna vil nok selv oppdage at det er morsomt -
- å oppfylle sine plikter med omhu. Det hele skal være som en lek.
Mine barn liker ikke den slags leker. Ikke jeg heller.
Det vil fremtiden vise, min kjære Emilie.
La oss folde hendene og takke Gud for maten.
Takk, o Herre, for at du også i dag gav oss til livets behov.
La oss skjenke av vår overflod til dem som sulter og tørster.
Vil Justina vise Fanny og Alexander til barneværelset?
Det er tid for småfolk å gå til køys.
De kommer nå! Gå og legg dere...!
Nå ber vi aftenbønn.
Kjære Gud, takk for i dag. Hjelp meg å bli snill. La engelen være hos meg.
Gud bevare far og mor, farfar og farmor...
- Og onkel Edvard... - ... meg selv og mine søsken, -
- fettere og kusiner, onkler og tanter, Vega, Ester, Maj, Siri og Berta, -
- Alida, Lisen og onkel Isak og alle mennesker. Amen.
God natt, Alexander.
Det er et par ting jeg skulle snakket med deg om.
Hva leser du, Alexander?
Hvilken bok leser du?
God natt, gutten min.
- God natt, min pike. Gud velsigne deg. - God natt, onkel Edvard.
Mitt høyeste ønske er at vi skal leve i fred med hverandre.
Kjærlighet kan ikke kommanderes, men vi kan vise hverandre aktelse og hensyn.
Gå i forveien, kjæreste. Jeg kommer.
- Hva slags dukkestue er dette? - For 15 år siden bodde det -
- to småpiker her. De druknet i elven sammen med moren sin.
- De spøker kanskje? - Det fins ingen spøkelser.
- Bodde barna i dette rommet? - Jeg tror det. God natt.
- Vi har fått en kjedelig stefar. - Og søsteren er vel ikke riktig klok.
- Og det fleskeberget som må mates. - Jeg vil ikke bo her.
Dere må gi meg litt tid! Det er så mye som skal endres.
Noe går fort, andre ting tar lengre tid. Vi må bare ikke miste motet.
Hvorfor giftet du deg med biskopen?
Fordi jeg elsker ham. Og nå skal vi sove...
Når vi ikke er så trette, blir alt mye morsommere.
Ikke spill Hamlet nå. Jeg er ikke dronning Gjertrud, din snille stefar-
- er ikke konge av Danmark, og dette er ikke Kronborg, selv om det ser dystert ut.
Jævla dritt!
Kom og se på noe, Fanny!
Det er gitter utenfor vinduene. De kan ikke åpnes.